(kirke-klokkerne bimler)
Det var en pæn begravelse.
Hvis ikke enke-baronessen skulle give sit barn det, hvem skulle så?
- Hvor gammel blev baronen? - l midten af 40'erne.
- Hvem skal nu arve godset? - Godsbestyrer Rabenfeldt.
Han er i familie med baronessen langt ude.
- Er der ingen nærmere? - Ikke hvad jeg véd.
De blev ikke inviteret med ind. Det er jo dem, der skal jo arve.
- Tænk, at man nu skal søge væk. - Enkebaronessen lever da endnu.
Måske vil Rabenfeldt have, du bliver.
Den dag enkebaronessen dør, har I set mig for sidste gang.
Hun dør ikke foreløbig. Enkebaronessen er stærk.
Hun fældede ikke en tåre i kirken. Hun skilter ikke med sin sorg.
- Gud véd, om hun føler sorg. - Naturligvis.
Hun har magt over tingene.
Hun viser aldrig, hvad hun føler. Det har hun ikke gjort i mine 30 år.
29...Det er mig, der har været her i 30 år.
(klokken ringer)
Så ønsker baronessen middagen serveret.
(hun snubler)
(proppen springer)
- Demonstrerer du ikke for tydeligt? - Vi må da feste lidt.
Skål, min dreng, og tillykke.
Hvorfor kan Rosensteen'erne og Rabenfeldterne ikke tåle hinanden?
Det véd jeg ikke.
Slottet har altid tilhørt Rosensteen.
Når det var ved at overgå til os, er der sket noget idiotisk.
Hvorfor sendte tante Alvilda bud efter mig som ny bestyrer?
Du er dygtig. Det eneste, der interesserede hendes søn, -
- var heste og racerbiler.
Jeg kunne godt lide Jørgen.
Ja Men jeg kan ikke hykle nogen større sorg over hans død.
Tænk dig, Henning, dette vidunderlige slot bliver dit.
Vi er de eneste retmæssige arvinger. Skål.
Skål.
Er der ellers noget, baronessen ønsker?
- Ja fred. - Meget vel.
Nu kommer højesterets-sagfører Berg.
Gu' véd, hvad han vil.
Det er vel baronessen, der vil skrive testamente.
Rabenfeldt tér sig også, som om de ejede det hele.
Goddag, Frederiksen.
Har baronessen sendt bud efter Dem?
- Nej, jeg kommer på eget initiativ. - Baronessen vil ikke se nogen.
Mig bliver baronessen nødt til at tage imod. Sig, det er vigtigt.
Javel ja. Men så gør jeg det.
- (der bankes på) - Kom ind.
Højesterets-sagfører Berg anmoder om en samtale.
Jeg har jo sagt, jeg ikke vil se nogen.
Ja, jeg hører det. Goddag, fru baronesse.
- Det gælder også Dem. - Det er en meget vigtig sag.
- De er dristig, unge mand. - Elskværdigt, De kalder mig ung.
Dristig? Ja, måske.
Vi vidste, at godsbestyrer Rabenfeldt efter Deres søns død -
- måtte blive den eneste arving.
Hr. højesterets-sagfører Berg ...!
Det er 3 uger siden, at min søn blev begravet.
Men jeg lever endnu. Og Rosensteen er mit.
Når jeg vil diskutere Rabenfeldts arveret, sender jeg bud efter Dem.
Henning Rabenfeldt er hverken den eneste eller nærmeste arving.
De har en slægtning, der står Dem nærmere.
- Hvem skulle det så være? - Deres barnebarn.
- Mit barnebarn? - Ja.
Jeg véd ikke, hvad De fabler om. Min søn Jørgen var ikke gift.
Der fødes også børn uden for ægteskabet.
Skån mig for Deres morsomheder. Har min søn et uægte barn?
Deres søn var far til et barn født uden for ægteskabet.
Det er lige så arveberettiget, som hvis det var født i et ægteskab.
På hvad støtter De denne påstand?
På et brev, der lå mellem Deres søns papirer.
Et meget bittert brev skrevet af barnets mor, Helene Tofte.
Det er skrevet, da han aftjente sin værnepligt i København.
- Hun var altså ikke af familie. - Hvis De mener adelig så nej.
Brevet er holdt i en bitter tone
Ja, hun er ked af at vente på, at han skal holde, hvad han har lovet.
Hvad skulle min søn have lovet? Ægteskab måske?
- Ja. - Hun må være helt forskruet.
Han havde aldrig fået min tilladelse til at indgå et borgerligt ægteskab.
- Hvor gammelt kan barnet være? - Jeg vil tro cirka 20 år.
Hvad gør vi nu?
Det kommer an på baronessen.
Vi kan lade som om, vi ikke har kendskab til brevet.
Så vil der ikke ske videre i sagen.
(en bil kører ind på gårds-pladsen)
Tror De, at det vil være Dem muligt-
- at skaffe mig oplysninger om dette barn?
Navnet Tofte er ikke så almindeligt, så det skulle nok lade sig gøre.
- Øjeblik, så skal jeg være der. - Tak.
- Så er den i orden. - Hvad skal du have?
- 50 øre...Vi skriver. - Tak.
Hvad kan jeg gøre for Dem? Benzin, olie, luft eller vand?
- Vær venlig at fylde op. - Javel.
- Er det Dem, der hedder Tofte? - Nej, det er min kollega.
- Hvor gammel er Deres kollega? - Tja...han er svær at bedømme.
Han er lille af sin alder.
- Véd De, hvad hans mor hed? - Nej.
Men det kan være, han véd det selv. Jeg skal spørge ham ad.
Der står én derude. Han vil vide, hvor gammel du er.
Han vil også vide, hvad din mor hedder.
Hun hedder Anne Marie Vilhelmine Clotilde Lovise Tofte, født Hansen.
- Så er det ikke hende. - Jeg véd da, hvad min mor hedder.
Hvis det var Dem, skulle Deres mor hedde Helene Tofte.
I øvrigt er De også for gammel.
Hvorfor taler De om Helene Tofte? Hun er død for mange år siden.
- Var hun i familie med Dem? - Ja, det er min søster.
Deres søster fik hun ikke et barn for 20 år siden?
- Hvad rager det Dem? - Jeg er højesteretssagfører Berg.
Er det noget med regninger?
Næ,jeg repræsenterer enkebaronesse von Rosensteen.
Hun vil gerne vide, om Deres søster fik et barn.
Helene fik en datter for 20 år siden.
- Lever den lille pige? - Anne lever i bedste velgående.
- Véd De, hvor hun bor? - Ja, mon ikke? Hun bor her.
- Véd De, hvem der var Annes far? - Nej, og det interesserer mig ikke.
Den slags slyngler hører ikke til her.
- Der kan være undskyldninger. - Kan der?
Annes far var baron Jørgen von Rosensteen.
Ham, der blev slået ihjel på væddeløbsbanen?
- Ja. - Nej, det kan ikke passe.
Det er rigtigt. Kan De gen kende Deres søsters håndskrift?
Det tror jeg nok.
Ja, det er Helenes håndskrift.
- Må jeg låne Deres telefon? - Ja, den står derinde.
- Jeg måtte låne telefonen. - Den er i orden.
Hallo?... Må jeg få Villeslund nr. 24?
Hos baronesse von Rosensteen.
- Må jeg tale med baronessen? - Ja, et lille øjeblik.
- Hvem er det? - Højesterets-sagfører Berg.
- Hallo. - Ja, så har jeg fundet hende.
- En hende? Hvorfor ikke en ham? - Ja, det er det desværre ikke.
- Har De set hende? Hvor er hun? - Et øjeblik.
- Hvor er Anne Tofte? - Hun reparerer en motorcykel.
- Hvad?
Hun reparerer en Kan hun det?
Hende ...! Hun er en mægtig mekaniker.
Herren her siger, at hun er en glimrende mekaniker.
Mekaniker?! Hvor ringer De fra?
- Benzintanken i Rønby. - Jeg kommer!
Hallo? Hallo?
- Hun kommer. - Hvem?
Enkebaronesse Alvilda von Rosensteen.
Hun skal være velkommen.
Hvem sagde De?
Deres Nåde har så travlt. De er vel ikke syg?
Jeg har ikke befundet mig bedre i mange år.
Kan De holde på en hemmelighed? Jeg skal have en arving.
Kør, Frederiksen.
- Lars! Nu kommer hun. - Allerede.
Goddag. Hvem af dem er det så?
Det er den unge dames morbror og hans kompagnon.
- Vil baronessen ikke sidde? - Tak.
De mener altså, at Deres søsterdatter er mit barnebarn.
Nej, det er sagføreren, der siger det.
Om det er Deres søns datter, véd jeg ikke.
Efter hvad jeg har fået oplyst, er der ikke skygge af tvivl.
- Kan man få den unge pige at se? - Jeg tror snart, at hun kommer.
Godt, så venter jeg.
Ba...baronessen trænger vel ikke til en bajer?
Nej tak. Ellers tak.
(larmende motorcykel)
(der lyder et brag)
- Sikke noget lort ...! - Dér er hun.
Stråle-spidserne er helt møjet til.
Ssshh! Sådan kan du ikke sige nu!
Enkebaronesse von Rosensteen venter på dig.
- På mig?! - Ja.
- Du gør grin med mig. - Gå ind og se efter.
Goddag...goddag.
- Er det hende? - Ja.
Hvor er det muligt at blive så snavset?
Det er nemt. Har De ligget under en vogn?
Opfør dig ordentligt. Giv mig det tyggegummi.
- Véd du, hvem jeg er? - Baronessen fra Rosensteen.
- Vil du besøge mig i morgen? - Hvorfor det?
Jeg har noget, jeg vil tale med dig om.
- Kan vi ikke ordne det her? - Anne, gå ind og vask dig.
De må undskylde, men vi har opdraget hende som en dreng.
Jeg skal nok få en velopdragen pige ud af hende.
Og jeg ønsker selv at meddele grunden til mit besøg her.
- Forstået? - Ja, selvfølgelig.
Jeg har et badeværelse, der skal moderniseres. Kom og se på det.
- Så tag hende med. - Ja.
Den er i orden.
Ja, dét hjalp. Nu ser hun ganske præsentabel ud.
Så kommer De i morgen klokken 3 præcis.
Kom, højesterets-sagfører. Farvel.
Hvorfor skal jeg op og snakke med hende?
Hun rev selv vogndøren op og stæsede over voldgraven.
Så er hun blevet tordnende gal.
Gad vide, om man burde sende bud efter distriktslægen?
- Vi tager også rørtangen med. - Svin dig nu ikke til.
- Hvor er hatten, jeg købte? - Jeg ser åndssvag ud.
Du tager den på og handskerne.
Lad mig så se. Sæt den nu ordentlig.
Du kan ikke ligne en dreng hele livet, vel?
Du er jo trods alt en pige og en køn pige.
(han baldrer ind i væggen)
- Hvordan er det, han taler til mig? - Ikke anderledes end han plejer.
I er blevet så højtidelige, siden enkebaronessen var her i går.
Her er flot, hva'?
De mennesker, der bor her, må være smadder rige.
Goddag.
Høy & Tofte, Gas & Vand. Baronessen bad os komme.
- Det er sikkert badeværelset. - Ja.
Så må De denne vej. Håndværkere henvises til køkkentrappen.
Tusind tak, Deres Højvelbårenhed.
Jeg har engageret en lærerinde til hende.
Hun må jo have undervisning.
Er De sikker på, at hun vil bo her på slottet?
Det kan være, hun hellere vil blive, hvor hun er.
På en snavset benzinstation? Næh, hr. højesterets-sagfører.
- Ja, hun véd, hvad hun vil. - Ja, det er jo mit barnebarn.
- Det her skal moderniseres. - Det kunne det også trænge til.
Indmuret kar og omlægning af alle rør i skjult montage.
- Der skal også nye fliser. - Det skal gøres smukt og stilfuldt.
- Det bliver ikke helt billigt. - Har jeg spurgt om prisen?
Det er heller ikke dig, der skal betale
Må jeg være fri for Deres familiariteter.
- Hvad mente han med det? - Det véd jeg ikke.
Nok se, men ikke røre. Alt har sin bestemte plads.
- Vi tåler ikke, der pilles ved det. - De er mægtig stolt af Dem selv.
Okay, jeg skal nok lade jeres gamle møg stå i fred.
- Dav! - Nå, dér er De.
Hr. Frederiksen, meld den unge dame.
- Til baronessen? - Ja.
Meget vel. Det bliver på Deres ansvar.
- Vil hun tale med mig? - Ja, og kun med Dem.
Alene. Kom så.
Ja...Værsgo. Hvis De vil følge efter mig.
- Goddag. - Træd nærmere.
- Væregod og sæt dig. - Tak skal De have.
- Du vil gerne have te, ikke? - Jo tak.
Du er vel overrasket over, at jeg vil tale med dig?
- Ja, det kan De regne med. - Lad os gå lige til sagen.
Hvad siger du til at blive her på Rosensteen?
- Nej tak! - Hvabehar?
Jeg er ikke meget for husgerning og den slags.
Jeg er udlært mekaniker.
Du misforstår mig ikke som tjenestepige.
Som en slags medlem af familien.
Vil du have en kage?
Lære noget. Hvordan man opfører sig fx.
- Hvad skulle jeg bruge det til? - Det får du hårdt brug for.
- Skal jeg være ærlig? - Sig, hvad du mener.
Det har ingen interesse. Det er mægtig pænt af Dem.
Men det har ingen interesse. Ellers tak.
Nå, heller ikke, hvis jeg nu fortæller dig, at jeg er din farmor?
- Hvad er De?! - Din farmor.
Du er datter af min afdøde søn. Du skal arve Rosensteen Slot.
Årh, lad være. De gør grin med mig.
- Tror du ikke, hvad jeg siger?! - Jo, jo, den er helt i orden.
Jeg blev bare lidt overrasket.
Når du bor her på egnen, har du vel ofte set ham?
- Hvem? - Din far.
Ja, min søn, ritmester baron Jørgen von Rosensteen.
Ork ja, ja, ja, ham har jeg set tit.
(en bil er ved at starte)
Hej...!
Nu må jeg gå. De andre er ved at køre.
Farvel.
- Hvor skal De hen? - Hjem. De har glemt mig.
Jeg sørger for, at De kommer hjem.
De kunne godt have sagt, at hun er tosset.
- Véd De, hvad hun sagde? - Ja.
Vent her. Jeg er straks tilbage.
- Jeg går ikke ind til hende igen. - Nej.
- Hun tror ikke på det. - Så det gør hun ikke?
Hun er forvirret og oprevet.
Hun ...?! Hun er uopdragen. Men jeg skal nok få sat skik på hende.
(ringer)
Baronessen ringede.
Er den unge dame ude i galleriet? Det er mit barnebarn.
- Hvorledes, Deres Nåde? - Forstod De mig ikke?
Sagde baronessen barnebarn?
Ja, sig hun kan tage sin fars bil og køre hjem i. Det er hendes.
- Baron Jørgens Sportsvogn? - Ja, hun er mekaniker.
Hun interesserer sig for biler.
Meget vel...
Baronessen sagde jeg mener, baronessen mente
Baronessen bad mig sige Følg mig.
Sikke en vogn ...! Gør det noget, jeg prøver at køre den?
Nej, naturligvis. Baronessen siger, at vognen er Deres.
Hva'?! Hende kan man ikke regne med. Hun er tosset.
Men nu har De altså givet mig lov.
(speeder voldsomt op)
Ja, det er Jørgens datter. Hun kører ligesom sin far.
Du Hvem er det, der kører rundt i Jørgens vogn?
Dér kommer hr. Frederiksen. Han løber ...!
Véd I, hvem der kørte væk i baronens Sportsvogn?
- Arvingen til Rosensteen. - Hvem?!
- (en bil dytter) - Har du hørt den idiot!
Har I set mig! Frederiksen sagde, at den var min. Den er helt gal.
(gasser op)
- Dav. - Dav.
- Er der noget i vejen med den? - Tændingen står for lavt.
- Skulle du ikke blive deroppe? - Hvad skulle jeg blive dér for?
Har I ikke set søgeren?
- Fortalte baronessen ikke, at - At jeg var hendes barnebarn?
- Har hun også sagt det til jer? - Ja.
- Men I tror da ikke på det? - Jo.
- Du er arving til Rosensteen. - Gu' er jeg da ej!
Kan du køre i den vogn, hvis du var dig?
Jeg vil ikke. Jeg vil blive hos jer.
- Det kan du ikke. - Vil I gerne af med mig?
- Det véd du, vi ikke vil. - Det er loven.
- Du skal have det slot. - Man kan vel komme udenom det.
Nej, det er der ikke.
I kan da ikke slå hånden af mig, fordi jeg skal arve det skide slot.
Vi vil jo kun dit eget bedste.
I er modbydelige. I har vidst det siden i går og ikke sagt et ord.
I har snydt mig, I har løjet. I bryder jeg ikke om mig.
(hun smækker døren i)
- Vil du, eller skal jeg? - Du må nok hellere.
Frøken Anne slap fra mig. Er hun kommet hjem?
- Ja, hun er derinde. - Hun vil ikke bo på slottet.
- Det må De få hende til. - Bare jeg kan.
- Hvornår skal det være? - Så snart som muligt.
Lad hende vænne sig til tanken. Her er mit telefon-nummer.
Giv mig et praj, når hun har bestemt sig.
Det skal jeg nok.
Det er en højkomprimeret boksermotor.
Så er den synkroniseret. Også i første gear.
Så har den 3 karburatorer, faldstrøms.
Og termostat-reguleret luftkøling.
Det er en smadder god vogn. Den ligger godt på vejen.
(hun græder)
- Hvad er det, De kommer med? - Varer til baronessen.
- Det har jeg ikke hørt noget om. - Det står her på fakturaen.
12 ung pigekjoler, 2 dragter. 3 selskabskjoler.
18 par sko i 3 forskellige numre. 4 nylon-nat
Det må være en misforståelse. Hør, Frederiksen
Kender De noget til det her?
12 ung pigekjoler...
Det må være ting, som baronessen har bestilt til sit barnebarn.
- Sit hvad for noget? - Anne von Rosensteen.
Som De sikkert véd, venter vi den nådige frøken i dag.
- Nå ja Tak. - De følger med mig.
- Skal din værktøjskasse med? - Ja.
- Skal vi ikke følge dig derop? - Nej.
- Du besøger os snart igen, ikke? - Jo.
- Så vi kan sludre biler. - Ja.
Gør nu som de siger deroppe, så du kan blive en fin dame.
Mig ...?! Jeg bliver sgu aldrig nogen fin dame.
Nej, jeg tror ikke på det.
Hun er blevet tosset, eller det er et nummer.
Hvis Alvilda har et barnebarn, kan vi sige farvel til Rosensteen.
Giv mig den cigaret.
- 95, 96...gud, dér er hun! - Allerede?
Dav, Frederiksen. Her er jeg altså.
Meget vel, Deres Nåde.
Tal almindeligt til mig. Jeg bliver sgu så genert.
- Davs. - Davs.
Må jeg ønske den nådige frøken velkommen til Rosensteen.
Tak.
Den nådige frøken må undskylde intermezzoet forleden.
Jeg vidste ikke, at den nådige frøken var den nådige frøken.
Skidt med det. Det vidste jeg heller ikke selv.
- (der bankes på) - Kom ind.
- Den nådige frøken er kommet. - Udmærket.
Nå, dér er du.
Goddag.
Så er du klar over, at jeg talte sandhed.
Jeg har arrangeret en velkomstmiddag i aften.
Du får lejlighed til at hilse på et par fjernere slægtninge.
Frederiksen, vil De vise min sønnedatter, hvor hun skal bo.
Værsgo.
Hmm, vil De ikke sige noget mere?
- Jo, du må gerne sige 'du' til mig. - Tak.
Så ses vi til middag kl. 7.
(hun græder)
Jamen dog, hvad er der i vejen?
Kunne hun ikke have sagt noget pænt?
Hun kunne have sagt velkommen, eller at hun er glad for at se mig.
Hun sidder bare der iskold og så fornem.
- Sådan er enkebaronessen. - Så skulle hun lave sig lidt om.
- Hvem er de damer og herrer? - Deres forfædre.
- Hvem er ham den sorte én? - Hubert, baron von Rosensteen.
Han murede sin kone inde i tårnværelset.
- Hvem er drengen dér? - Den nådige frøkens far.
Jørgen, baron von Rosensteen.
- Var han ikke ældre? - Han blev malet, da han var 12 år.
Ja, her er den nådige frøkens værelser.
Du, Frederiksen, skal jeg have alt det her for mig selv?
Ja, enkebaronessen har personligt arrangeret det hele.
Nå det er hun sluppet meget godt fra.
Hvilken kjole vil De tage på til middagen?
Den her er min pæneste.
Der er taget en del modeller hjem i udvalg.
- Er alle de kjoler til mig? - Ja.
Himmel og bøf ...! Hva'?!
Nej, jeg kan altså ikke gå i de sko.
Hendes nåde, baronesse Anne von Rosensteen.
Ja, kom kun.
Godaften, frøken Anne.
Anne, det er dine slægtninge, som jeg talte om.
Fru Clarissa Rabenfeldt og hendes søn, Henning Rabenfeldt.
- Der er serveret. - Tak Værsgo.
- Hvordan går det, Deres Nåde? - Ad helvede til.
- Skal Frøkenen ingenting have? - Nej tak.
Ja, jeg vil ikke holde tale. Alle er jo sat ind i situationen.
Men lad os løfte vore glas og hilse på Rosensteens unge arving.
Nej, ikke dét det grønne.
- Skål, frøken Anne. - Skål.
Er du nu sikker på, at den unge dame er dit barnebarn?
- Ja. - Det kan man da se.
- Frøken Anne ligner sin far. - Nej, ikke Jørgen.
- Det er mere tante Alvilda. - Mm?
Ikke spor. Det er Jørgen op ad dage.
Der er åbenbart delte meninger.
Men det er vel ikke på den ydre lighed, at du har fået den idé?
Jeg har et brev, der beviser, at Anne er mit barnebarn.
- De fik det igen, ikke, Berg? - Jo, det liggeri min mappe.
- Kunne man få det at se? - Det er der ingen anledning til.
Selvfølgelig véd jeg, at I har gjort jer visse tanker med Rosensteen.
Det bliver der ikke noget af. Må jeg hilse på dig, Clarisse?
I kan sætte jer derovre.
Véd De hvad har De noget imod, at jeg tager skoene af?
Bevares.
Tak.
Hvis jeg kan gøre noget for Dem, må De sige til.
Vi er jo i familie selvom det er lidt langt ude.
De får det sikkert ikke nemt med tante Avilda.
Hun har allerede fundet en lærerinde til mig.
Hvem skal lære Dem at ride? Har De ikke lyst til at prøve?
- Jo tak. - Må jeg være Deres ridelærer?
- Ja, gider De? - Ja, og så lad os være dus.
Endelig et fornuftigt menneske. Alle siger Deres pavelige Højhed.
De siger sgu Nådige Frøken, så man er ved at brække sig.
Anne, nu må du trække dig tilbage. Jeg tror, at du er træt.
Jeg blev vækket kl. 5 af en knallert. Han var løbet tør for benzin.
Henning, vil du være venlig at følge Anne op?
- Godnat. - Godnat.
- Jeg må vist se at komme hjem. - Allerede?
Det er sandt der var endnu en ting, jeg ville spørge om.
Clarisse, du er så elskværdig at undskylde os.
Godnat, Anne, og på gensyn i morgen. Skal vi sige kl. 10?
- Ja, okay. - Og så op med humøret.
- Kommer du så, Henning? - Jeg kommer nu.
Højesterets-sagfører, De ringer, når det er i orden, ikke?
Ja, der går nok et par dage.
- Godnat. - Godnat.
- Skal du ikke i seng? - Jo. Jeg troede, du sov.
- Hvad synes du om hende? - Det véd jeg ikke
I 20 år anede ingen om hendes eksistens, og så dukker hun op nu.
Hvem garanterer for, at det ikke er svindel?
- Alvilda tror jo på det. - Mon.
Om så pigen havde været kineser, havde hun accepteret hende.
- Anne er nu en sød pige. - Det er hun sikkert.
- Og hun er et godt parti. - Godnat.
Om du bliver ejer ved at arve slottet -
- eller ved at gifte dig til det, er ligegyldigt.
- Godnat. - Godnat.
(uret slår ét slag)
(trinet knirker)
Karl Gustav von Rosensteen. 1624 - 1650.
Hvad hedder du?
Ulrikka Theodora von Rosensteen.
Dér har vi Hubert. Fy, Hubert.
Nåh...
Hun er pæn.
Henriette von Rosensteen. 1740 - 1792.
- 82. - Nå ja, 82.
Nå, du kan se mig. Det er jeg glad for.
Det er der ikke så mange, der kan.
- Pyh! - Hallo.
(Anne skriger)
- Du skal ikke være bange for mig. - Er er De rigtig nok?
- Ja, det kan man godt sige. - De er altså et spøgelse.
Alle slotte med respekt for sig selv har sådan et. Og her er det mig.
Henriette von Rosensteen, 1740 - 1782.
Anne Tofte.
Anne von Rosensteen hedder du. Tror du ikke, jeg følger med?
Øh, hvorfor hvorfor render De rundt på den måde?
Jeg kom til at give komtesse Birgitte Rabenfeldt et lille skub, -
- så hun faldt i voldgraven og druknede.
- Hvorfor gjorde De det? - Vi var forelsket i von Rosensteen.
I Frederik, min mand.
Jeg har aldrig fortrudt det, så derfor render jeg her endnu.
- Hun var en lille mokke. - (lyden af torden)
Jo, hun var ...! Hvor kom jeg fra? Jo, én ting ærgrer mig.
Historien fortæller, jeg gav hende gift. Dét kunne aldrig falde mig ind.
Nej...næ, selvfølgelig.
Frederik og jeg levede lykkeligt, indtil jeg desværre døde.
De taler slet ikke som én fra dengang.
Det er kun din farmor er så gammeldags Jeg må videre.
I morgen er der atter en dag, som Valdemar bemærkede.
Har De også kendt Valdemar Atterdag?
Nej, så gammel er jeg ved gud heller ikke.
Valdemar døde 1375. Nå, det var hyggeligt.
- I lige måde. - Godnat.
Er der noget, jeg kan gøre for dig, så sig til. Jeg er altid i nærheden.
Men det er bedst ved 24-tiden.
(uret slår 2)
(uret slår 7)
- Værsgo. - Tak.
Astrid von Plöm. Baronessen har sendt bud efter mig.
Javel ja. Baronessen venter Dem.
...hun har ikke begreb skabt om elementær form for dannelse.
Med andre ord: Lære det hele fra bunden.
Ja. Gør hende til en dame.
Hun er intelligent. Hun er mit barnebarn.
Men hun har levet under fortvivlede forhold.
- Jeg får altså frie hænder? - Fuldstændig.
Og vær bare streng.
Jeg kan ikke lide det her. Hvad vil baronessen sige?
Hun får det ikke at vide, vel?
Frederiksen, der er noget, jeg vil spørge om.
- Spøger det her på slottet? - Hvorfor spørger De?
- Jeg tror, jeg talte med ét i nat. - Den grå dame?
Ja, hun sagde, hun hed Henriette von Rosensteen, 1740 - 1782.
Var det ikke hende, der gav en eller anden gift?
Nej, hun havde en rivalinde. Hende strittede hun i voldgraven.
(de fløjter og traller)
Næ, hør Hej! Se, hvem der kommer dér.
- Goddag. - Goddag.
- Hvordan går det? - Fint Hvad glor l på?
- Ikke på noget. - Du er så forandret.
Det er bare, fordi jeg skal være fin dame.
- Må de ikke få en kop kaffe? - Jo, jo, selvfølgelig.
Det er vel nok hyggeligt, hva'?
(lyden af latter)
Hmmm.
(latteren forstummer)
Er der nogen, som har set den unge baronesse?
Næh Gud jo, det er jo mig.
Sidder De her i køkkenet? De må følge med med det samme.
Nu havde vi det lige så rart.
Sød pige.
Godmorgen.
Du drikker kaffe i køkkenet. Det må ikke finde sted.
Min onkel og Hans var der.
En Rosensteen opholder sig ikke i køkkenet med betjeningen.
Du skylder mig og dit navn at opføre dig med værdighed.
Værsgo og sæt dig.
- Skal jeg sidde helt dernede? - Ja.
Det var sgu dejligt.
Véd du, hvem der kom nu? Højesterets-sagfører Berg.
- Hvad tror du, at han vil? - Han har måske en arving til.
- Hvor skal du hen? - Ride med min nye kusine.
- Borte, siger De? - De så, jeg lagde det i min mappe.
Nu til morgen var det ikke til at finde.
Du godeste. Hvad gør vi nu?
Da der ikke eksisterer nogen dåbsattest, -
- ser jeg ingen udvej til at fastslå hendes identitet.
Det brev skal findes. Jeg kender Clarissa Rabenfeldt dårligt, -
- om hun ikke en dag vil se bevis for, at hendes søn ikke er arving.
(munter fløjten)
Nå, skal vi se og komme i gang?
Skynd dig og luk for hovedhanen.
Hvor mange gange skal jeg sige, du ikke må arbejde på egen hånd?
Gas- og vandmester bliver du aldrig.
- Nå sidder De her helt alene? - Ja.
De véd vel ikke, hvor man lukker for vandet?
Jo.
Det er denne vej.
- Dér. - Ja
Véd De, hvad jeg er? Jeg er meget vred på Dem.
Vi har kendt hinanden i 2 timer, og jeg har ikke fået et kys endnu.
Altså, hr. Tofte, jeg er en pæn pige.
Ja, det er du. vældig pæn.
Hvorfor fanden har du ikke lukket for vandet?
- Hva'? - Er det dig?
- Hvorfor står du sådan? - Der er hul. Lars lukker for vandet.
- Hvorfor står du sådan? - Jeg har været ude at ride.
Kan du ikke holde her? Hold fast, så sker der ikke noget.
Så går jeg ned og ser, hvad han laver.
Puha, så er den i orden. Nu skal jeg hjælpe dig.
- Av ...! - Gjorde det ondt?
Jeg forstår ikke, det skal gøre så ondt at blive en fin dame. Kan du?
(et højt gisp) Er De dus med en håndværker?
De kan ikke føre samtale med håndværkere.
Det kan De bande på, jeg kan. Hans er en af mine bedste venner.
Det er sgu sandt ...vandet!
Det er den dame, der skal tage sig af min opdragelse.
(Anne ler højt)
Du er pragtfuld. Ih, hvor jeg elsker dig.
- Kan du så lukke for det vand! - Jamen...
Luk så, for helvede!
- 750. - Fint.
Du...hvis en pige siger til én:
"Du er pragtfuld, ih, hvor jeg elsker dig." Hvad tror du så, det betyder?
Det kommer an på, hvordan hun siger det.
Hvis hun siger: "Du er pragtfuld, ih, hvor jeg elsker dig," så er den god.
Sådan var det ikke.
Hvis hun siger: "Du er pragtfuld! Ih, hvor jeg elsker dig!"
- Så betyder det ikke noget. - Det tænkte jeg nok.
Så går vi over til læsestykkerne. Vi skal høre lidt om Napoleon.
- Napoleon...
- Le chateaux. - Le chateaux à Versailles.
(gisper forskrækket)
- Det er et åndssvagt sprog.
Hvorfor alle de I'er, når de ikke bruges?
Det er forkasteligt at kalde fransk et åndssvagt sprog.
Det er et meget åndrigt sprog.
Alle dannede mennesker bør kunne tale fransk.
- Ikke sandt, fru baronesse?
Videre.
- (u ret slår) Hvor tiden dog flyver.
- Hvor skal du hen? - Ud og køre en tur.
- Vi spiser kl. 6 præcis. - Ja, ja.
- Farvel.
(dytten)
- Davs.
- Ingen næsvisheder. - Det betyder: Davs, min herre.
- Kan du allerede tale fransk? - Jeg kan altså ikke andet end det.
- Hvordan går det ellers? - Godt.
- Véd baronessen, du er her? - Jeg siger, jeg kører en tur.
- Vil hun ikke have, du besøger os? - Hun er ikke meget for det.
- Hvor er Hans? - Inde i privaten.
Nu fylder hun jo 21 i næste uge.
Kan jeg invitere til selskab? Véd hun, hvordan man opfører sig?
Absolut. Hun kan overholde enhver etikette-regel, hvis hun selv vil.
Der er ting, hun ikke vil acceptere. Bl.a. at hun selv er baronesse.
I sin fritid søger hun ofte ned i køkkenet.
Og tjenestefolkene må ikke sige 'nådige frøken'.
Noget trykker hende. Hun kommer ikke til mig med sine bekymringer.
Hvilke bekymringer skulle hun dog have?
Så har jeg flere gange hentet hende nede ved en benzintank.
Dér tager hun ofte hen. Véd baronessen det?
- Mere te? - Mange tak.
I er vel nok nogle rodehoveder.
- Ja, vi kan ikke klare os uden dig. - Jeg savner også jer meget.
- Også mig? - Ja, også dig.
- Hvad er klokken? - Ikke mere end 6.
6 ...! Jeg garanterer for, at der bliver ballade.
Kan du ikke fylde benzin på vognen? Jeg skal være hjemme.
(lyden af en hurtig bil og hvinende dæk)
Så kan De godt rette an.
Du er vel klar over, at jeg er utilfreds med dig?
- Ja. - Du møder upræcis til måltiderne.
- Ja, det er også ad helvede til. - Jeg frabeder mig sådanne udtryk.
Javel
Din lærerinde fortalte mig, at du stadig søger selskab -
- og er dus med folkene i køkkenet. Det passer sig ikke.
Jeg véd kun, at man er dus med sine venner.
Bravo!
Din lærerinde fortalte endvidere, at du kommer på tankstationen.
Jeg må da snakke med nogen.
- Du kunne snakke med mig. - Det er håbløst.
- Hvabehar? - Vi taler jo aldrig sammen.
Vi siger goddag og godnat.
Det er, som om man ikke kan have tillid til dig.
Kan man ikke have tillid til mig? Har jeg nogensinde brudt mit ord?
Det er ikke sådan, jeg mener.
Det er, som om du ikke vil have, at nogen kommer dig nær.
Fx folkene. Du taler aldrig til dem, som om det er mennesker.
Mennesker? Det kan de være, når de er for sig selv.
Frederiksen er ikke ansat for at være menneske.
Nej, og han tør ikke være det, når han er i nærheden af dig.
Din søn har nok også været bange for dig.
Min søn? Skulle Jørgen nogensinde have været bange?
Aldrig i livet. Han kørte racerbil og red væddeløb. Han var ikke bange.
Jo, for dig! Han fortalte ikke, han elskede én og skulle have mig.
Hvem siger, at min søn elskede din mor?
Ingen, for de er døde begge to.
Havde han kunnet snakke med dig havde han måske fortalt dig det.
1-0.
- Mere suppe? - Nej tak.
Nej tak.
Frederiksen gå hen til min sønnedatter og sig, -
-jeg holder et selskab i anledning af hendes 21 års fødselsdag.
Skulle jeg ikke bede baronessens sønnedatter komme hen til Dem?
- Nej, gør som jeg siger. - Meget vel.
Baronessen afholder et selskab i anledning af frøkenens fødselsdag.
Hils og sig, at mine venner skal også inviteres med.
- Vil frøkenen ikke selv? - Nej, gør som jeg siger.
Meget vel.
Frøkenen meddeler, at hun også vil se sine venner.
Spørg hende, hvem disse venner er.
Meget vel.
Baronessen spørger, hvilke venner.
Min morbror Lars Tofte og hans kompagnon Hans Høy.
Meget vel.
Det er Lars Tofte og Hans Høy.
Sig, hun ikke må være rigtig klog. Det kan der ikke være tale om.
- Skal jeg sige det på den måde? - Ja.
Jeg skulle sige, at De ikke måtte være rigtig klog.
Hvis Hans og Lars ikke kommer med, så kommer jeg heller ikke.
Meget vel.
Hvis hr. Lars og hr. Hans ikke kommer med, -
- så bliver frøkenen også væk.
Hvor er du dog stivsindet ...!
Ja ...! Og gud véd, hvem jeg har det efter!
Vi skal være der om et kvarter.
- Hvordan ser jeg ud? - Dejlig.
Hvor er blomsten nelliken? Dér.
Kan vi ikke lade være med at tage derop?
Nej, Anne fylder 21. Vi har lovet at komme.
Kan du ikke tage derop alene? Sig, jeg har fået kighoste.
Nej, du skal med. Du tager buketten, ikke?
Av ...! Hold dog op, mand. Jeg hænger fast.
Jeg er nervøs over at skulle være sammen med de fine mennesker.
Du er meget pænere end nogen af dem.
- Må man komme ind? - Dav Ja, ja.
Jeg gik herop, fordi jeg har en lille gave til dig.
- Værsgo. - Tak.
Tusind tak.
Det er mægtig flot. Det har været dyrt, hva'?
Det er også en vigtig fødselsdag, når man bliver 21 år.
Man bestemmer over sig selv og hvem, man vil gifte sig med.
Der er noget, jeg længe har haft lyst til at sige til dig
Hvad er det?
Ja, det er ikke så let at sige til en pige som dig.
Men jeg blev forelsket i dig den første aften.
Og nu har jeg været sammen med dig i flere Anne,jeg elsker dig.
Sådan er der aldrig nogen, der har talt til mig før.
- Du er ikke forelsket i en anden? - Nej.
Men jeg er heller ikke forelsket i dig det tror jeg da ikke.
Åh, undskyld ...jeg skulle bede den nådige frøken om at komme ned.
Ja, vi kommer nu.
Deres Nåde.
Godaften, Frederiksen.
Godaften. Hvad vej skal vi ind i dag?
- Ad køkken-trappen? - Værsgo. Denne vej.
Godaften. Vi kom nemlig i bil.
- Godaften, baronessens onkel. - Hva'?
Baronessens onkel. Det er min kompagnon.
Konttesse Knuthenberg. Lensgreve Umteklt.
Frøken von Moldenow. Baron og baronesse Hølfer.
Kammerherre og kammerherreinde Heydenfeldt, Oxenholm.
Ja tak, det er vi godt klar over.
Må jeg præsentere min lille sønnedatter Anne.
Baronesse Baron Hølfer. Glæder mig meget at se Dem.
Min lille sønnedatter Anne Kammerherreinde Heydenfeldt.
De kommer med Deres gode humør, det er jeg vis på.
Lensbaron, lensbaronesse Offenfeldt, Gaustrup.
Lars Tofte, Hans Høy, Gas & Vand.
Godaften, det var pænt af Dem, at vi måtte komme med.
Værsgo Det er blomster.
- Dav, lille Anne, tillykke. - Dav, tak.
Goddag. Davs, tillykke og værsgo.
- Hvad er det? - Kig.
Åh, det var lige den, jeg manglede!
- Hvad er det? - Den er til 8, 10, 12 og 14.
- Der er serveret. - Ja, værsågod.
Min kompliment. De har virkelig gjort hende til en ung dame.
Havde De ventet andet? Jeg plejer jo at opnå, hvad jeg vil.
Det er østers. Det er sundt. Tag en østers.
(spiser østers-skallen)
Anne må jeg hilse på dig?
Du aner ikke, hvor lykkelig jeg er for det, der er sket. Skål.
Hvad mente hun med det?
Du har du set ham? Hvad bilder han sig ind?
Han er varm på hende.
Jeg er bange for, at der er noget i gære.
Jeg tror, at Anne og Henning Rabenfeldt vil forlove sig.
Jeg kan ikke lide udtrykket i fru Rabenfeldts ansigt.
Så er herskaberne færdige. Er kaffen parat?
Gerda, mere champagne.
Klar.
- Nu går jeg i seng. Godnat. - Godnat.
Åh, om forladelse.
- Ah - Hvad er der?
Den står jeg sgu ikke model til.
(lyden af dansemusik)
Kom her.
Skal vi åbne ballet?
Hvad med voldgraven? Det er forsøgt før med held.
- Han kan sikkert svømme. - Det kan han ikke.
Der er ikke noget at sige til, at han er forelsket i hende.
- De hedder Hans, ikke? - Jo, Hans Høy.
Jeg synes ikke, at jeg har hilst på Dem før?
Jeg er også lige kommet. Henriette von Rosensteen, 1740 - 1782.
Driver De forretning? Siden De siger Deres telefonnummer.
(hun ler hjerteligt)
Nej, det gør jeg ikke.
- De skal have en lille en. - Skal jeg?
Ja, De skal sørme så. Nu skal vi to have det hyggeligt.
- Hvor er Hans nu henne? - Det er lige meget.
Nej, jeg stikker lige ud og ser, hvor han er.
- Hvorfor sidder du her? - Jeg tænker.
Véd du hvad der er sket mig noget mærkeligt i aften.
- Nå, hvad er det? - Du siger bare, det er løgn.
- Nej, må jeg høre. - Der er én, der har friet til mig.
Der er én, der har sagt, at han elsker mig.
- Er det ikke fantastisk? - Næh, du er jo en dejlig pige.
Er der aldrig nogen, der har fortalt dig det?
Næh jo, nogle gamle damer. Aldrig nogen mand.
- Hvem er det? - Det er Henning.
- Er du også forelsket i ham? - Ja, det tror jeg nok.
Ja, jeg véd ikke rigtig Jeg har aldrig været forelsket før.
Har du nogensinde været forelsket?
- Ja. - Har du?
Er du forelsket i nogen for øjeblikket?
- Ja meget. - Hvordan er det?
Forfærdeligt. Jeg ville ønske, at du ikke ville spørge om sådan noget.
Hvorfor det? Hvem skal jeg ellers spørge?
Spørg din nye farmor eller ham der Henning.
Spørg hvem fanden du vil.
Hvad er der i vejen med dig?
Anne, det var pænt af dig at invitere os med til din fødselsdag.
Men det er en misforståelse.
Det er en misforståelse det hele. Kom ikke sammen med os mere.
- Hvad mener du med det? - Hvad jeg siger!
Årh, jeg vil slet ikke snakke med dig mere Dum!
- Har De set den nådige frøken? - Nej.
- Hvor har du været? - Jeg vil snakke med dig. Kom.
Nå, hvad er det så, du vil fortælle mig?
At jeg har forlovet mig.
Forlovet dig? Med hvem?
- Med Henning. - Har du forlovet dig med Henning?
Ja. Du siger det, som om der var sket en katastrofe.
Skulle du, den eneste, der kan redde Rosensteen fra Rabenfeldt,-
- skulle du forære dem det ved at gifte dig med Henning?
Aldrig i livet! Gift dig med hvem som helst bare ikke en Rabenfeldt.
Hvorfor skulle hun tale med Alvilda? Hun er jo myndig.
Dér er de.
Mine damer og herrer. Jeg har en glædelig meddelelse.
Min søn, Henning Rabenfeldt, har i aften forlovet sig -
- med fødselsdagsbarnet baronesse Anne von Rosensteen.
(klappen og lykønskning)
Nej ...! Det må bero på en misforståelse.
Jeg giver aldrig mit samtykke til en forlovelse -
- mellem Henning Rabenfeldt og min sønnedatter.
Din såkaldte sønnedatter.
Hvad mener du med det, Clarisse?
Jeg forlanger at se bevis for, at Anne virkelig er dit barnebarn.
Det skal du gerne få at se, ikke sandt, højesterets-sagfører?
Værsgo og kom med. Og, kære gæster, det varer kun et øjeblik.
Clarisse, mon du ikke véd, at det brev er forsvundet.
Hvor skulle jeg vide det fra?
Jeg betvivler, at der har eksisteret noget brev.
Jeg har læst omtalte brev. Jeg fandt det mellem baronens papirer.
Hvis det var et bevis, hvorfor har Alvilda så ikke passet på det?
I grunden er det ligegyldigt med det brev.
Jeg kan jo hvilken dag, jeg ønsker, adoptere Anne. Ikke sandt, Berg?
Nej, for det sætterjeg mig imod, om jeg så skal gå til domstolene.
Jeg forlanger et gyldigt bevis for, at Anne er arving til slottet her.
Clarisse, nu tror jeg, det er bedst, du går.
Nej, det er mig, der går.
Ingen skal adoptere mig.
Jeg har ikke været glad, siden jeg satte mine ben på jeres slot.
Jeg vil hverken eje eller have det.
Og hvis jeg heller ikke er i familie med dig,-
- så vil jeg bare være lykkelig.
Farvel, tak for i aften. Det var hyggeligt.
- Farvel, Gerda. - Farvel, Hans.
- Tak, jeg skal nok køre. - Farvel, Gerda.
(en bil er ved at køre) (Anne pifter)
Tag mig med. Jeg vil hjem.
(gæsterne tager afsked)
- Hvor er den nådige frøken? - På sit værelse.
(der bankes på)
Hvad skal det sige? Hvad er det, du gør?
Pakker. Jeg rejser. Jeg vil ikke være her mere.
Vær nu ikke dum. Du er stadig arving til Rosensteen.
Nej, jeg er bare en almindelig én. Så er der ikke mere at snakke om.
Jo, der er. Det, der er sket i aften, det betyder ikke noget.
Da jeg fik at vide, at du var min søns datter, og havde set dig, -
- da accepterede jeg dig, og jeg gjorde det uden forbehold, -
- fordi jeg vidste, at det ville ærgre familien Rabenfeldt.
- Men sådan er det ikke mere. - Hvorfor ikke?
Jeg har egentlig altid været et ensomt menneske.
Jeg har aldrig forstået at knytte andre til mig.
Men jeg har længtes efter noget, som jeg ikke vidste, hvad var.
- Og så kom du. - Hvorfor var du så hård imod mig?
Sådan er jeg nu engang.
Forresten irriterede du mig. Du vendte op og ned på alting.
- Også på min tankegang. - Godt, du slipper af med mig.
Nej, for du har din egen vilje, og det er sundt for mig.
Selvom vi sjældent er enige, så er der noget, der siger mig,-
- at vi to vi hører sammen.
Bliv hos mig. Jeg kan jo slet ikke undvære dig nu.
Okay så bliver jeg.
Tak.
Så mødes vi ved morgenbordet.
Og Gud nåde dig, hvis du ikke kommer præcis.
- Godnat. - Godnat.
Og den forlovelse med Henning, den dropper vi, ikke?
Hvis jeg nu har lyst til at gifte mig med ham?
Det har du ikke. Det kommer der ikke noget godt ud af.
Dér har vi det igen. Skal jeg ikke bestemme over mit eget liv?
Hvis det passer mig at gifte mig med ham, så gør jeg det.
- Så taler vi ikke mere om det. - Nej.
- I al fald ikke i aften. Godnat. - Godnat.
(klokken slår 12)
- Tillykke. - Med hvad?
- Med forlovelsen. - Nåh, den.
Jeg troede ikke, du kunne fordrage familien Rabenfeldt.
Nej, men den dag, Rabenfeldterne og Rosensteenerne forsones,-
- behøver jeg ikke rende rundt her.
Og det kan godt virke trættende idet lange løb.
- Jeg er ikke nogen Rosensteen. - Vist er du så.
Der er ikke noget bevis på det.
- Lad du mig om det. - Nå, nå, nå.
- Er vi ikke snart hjemme? - Aner det ikke.
- Jeg kan ikke se et slag. - Fint.
Hallo.
Næh, er De med?
- Hvad siger du? - Jeg taler til damen her.
- Hvad for en dame? - Damen, der var med til selskabet.
Tak, skal du have. Den er høj, hva'?
- Hvor skal De hen? - Jeg skal med Dem hjem.
- Lars hun vil med mig hjem. - Tag du bare hende med hjem.
Skulle jeg ikke hellere ringe Dem op i morgen?
Hvad var nu Deres nummer?
Nå, det vil De hellere? 1740 - 1782.
174082...ja, det er de nye numre, som ikke en djævel kan huske.
- Så er vi her. Hvor er hun? - Nå, er hun her ikke?
Nu skal jeg hjælpe dig. Jeg skal lige have vognen på plads.
Du behøver ikke lede. Fru Rosensteen står her.
Hvad er det, du gør? Det er en ordentlig brandert, du har på.
Hvad mente tante med, at du vidste, hvor det brev var blevet af?
Det véd jeg virkelig ikke.
- Har du stjålet det? - Må jeg være fri!
Jo, du har. Du er den eneste, der har interesse i, at det forsvandt.
Det er væk. Hverken du eller nogen anden kan skaffe det til veje.
- Jeg har brændt det. - Har du brændt det?!
Nu skal jeg sige dig noget. Hvis du anlægger sag -
- eller modsætter dig Annes og mit ægteskab, -
- så fortæller jeg sandheden.
Gør, som du vil. Men det var for din skyld, jeg gjorde det.
Skynd Dem lidt. Det bliver snart lyst.
Jeg er nat-menneske. Jeg duer ikke til noget om dagen.
Det kenderjeg. Jeg kan heller ikke komme op om morgenen.
- Er det noget af det her? - Nej, heller ikke.
(rumlen oppe fra loftet)
- Næh. - Mon ikke foret er i stykker?
Jo Vent lidt, der er noget.
- Er det dét her? - Ja, det er det.
- Hallo ...! - Hvad er der?
- Hvad fanden laver du? - Jeg har hjulpet damen.
- Tak for hjælpen. - Selv tak.
Nu må du holde op med det vrøvl. Hvordan er det her ser ud?
Jeg har hjulpet damen med at finde det her.
Nej, hvor er hun nu blevet af?
Du, du ...! Er du klar over, hvad det er, du har fundet?
- Nej. - Annes dåbs-attest.
Véd du, hvad der står?
Datter af Helene Tofte og Jørgen von Rosensteen.
Du var der ikke noget mærkeligt ved hende?
- Ved hvem? - Damen ...!!!
(kirke-klokkerne bimler)
Er vognen klar?
- Hvordan ser jeg ud? - Udmærket.
Jeg kan ikke lide, du ikke skal med.
Jeg vil helst være fri. Hils Anne.
- Goddag. Nervøs? - Det er ikke ordet.
Tag det roligt. Det skal nok gå.
Prrrr.
- Klar? - Ja.
(han ringer på klokke)
(orglet spiller: "Here comes the bride")
- Hvad vil du? - Skal vi to ikke snakke lidt?
Kom nu.
- Du véd godt, hvem jeg mener. - Mm?
Hmm.
Kunne du ikke godt have sagt det noget før?
Ja, det kunne jeg måske nok.
Men jeg elsker ballade. Gør nu noget ved det.
(musikken hører op)
Jeg ...jeg kan ikke alligevel.
- Hva' var det? - Var det ikke bruden?
(Anne starter bilen)
Det var bruden.
(hamren og banken)
- Hans? Hans. - Jeg har ikke tid, jeg
Ja her er jeg.
Du har engang sagt, -
-jeg må gifte mig med hvem som helst, bare ikke en Rabenfeldt.
- Har jeg sagt det? - Ja.
Jeg flytter kun hjem til dig på én betingelse.
Nu stiller hun også betingelser. Og hvad går det så ud på?
Jeg vil have lov at gifte mig med Hans.
- Okay. - Farmor jeg elsker dig faktisk.
Frederiksen, så kører vi hjem.
Så blev Rabenfeldterne og Rosensteenerne -
- heller ikke forsonet denne gang.
Men hvad ...jeg napper et par hundrede år til. På gensyn.